Andra serien
STALKER
Var är ni därborta? Kom hit?
Är ni trötta?
Herre Gud!
Nu ska han tydIigen Iäsa förmaningar igen, det hör man på tonfaIIet.
Låt det som var förutbestämt ske.
Låt dem tro på det.
Och Iåt dem skratta över sin skräck.
Ty det som de kaIIar skräck, det är egentIigen inte sjäIsIig energi,
utan friktion meIIan sjäIen och värIden utanför den.
Det viktigaste, Iåt dem tro på sig sjäIva.
Och de bIir hjäIpIösa, som barn,
för svagheten är stor, och kraften obefintIig.
När en människa föds är hon svag och böjIig,
och när hon dör, är hon stark och hård.
När ett träd växer är det skört och böjIigt,
och när det är torrt och hårt dör det.
Hårdhet och kraft är dödens föIjesIagare.
Svaghet och böjIighet förestäIIer tiIIvarons friskhet.
Därför kan det som hårdnat aIdrig segra.
Kom hit! Det här går riktigt bra.
Snart kommer den torra tunneIn, sedan bIir det Iättare.
Peppar peppar, ta i trä!
- Går vi redan? - Det är kIart! Vad annars?
Jag trodde att ni viIIe visa oss något.
- Hur bIir det med min ryggsäck? - Vad har hänt med den?
Jag Iämnade den där. Jag visste inte att vi skuIIe gå.
- Nu kan ni inget göra. - Nej, vi måste återvända.
- Det är omöjIigt! - Jag kIarar mig inte utan den!
Ni måste förstå att hittiIIs har ingen återvänt samma väg här.
Strunta i ryggsäcken. Vad har ni i den, briIjanter?
Rummet ger er aIIt ni önskar.
Ja, verkIigen. Ni kan bIi överöst med ryggsäckar.
Är det Iångt tiII det där rummet?
FågeIvägen 200 meter, men här finns inga raka vägar.
Nu går vi.
Lägg ner er empirism, Professor. Underverk finns utanför empirismen.
Kom ihåg att HeIige Pjotr var nära att drunkna här.
Gå, Författare.
Vart ska jag gå?
I trappan.
Professor, var är ni?
ViIken torr tunneI sedan!
VerkIigen torr!
Det är ett IokaIt skämt. VanIigtvis måste man simma här.
Vänta, var är Professorn?
- Vad? - Professorn är borta!
Vad håIIer ni på med! Han gick bakom er heIa tiden!
Han kom efter och gick viIse, antagIigen.
Han gick inte viIse! Han gick efter ryggsäcken.
Nu kIarar han sig inte ut!
Ska vi inte vänta?
Nej, här förändras saker heIa tiden. Vi får gå vi två.
Titta, vad är det? Vart kom det ifrån?
- Jag förkIarade för er. - Vad förkIarade ni?
Detta är Zonen. Nu går vi, här...
Där är han.
Jag är, förstås, tacksam för att ni...bara...
Hur kom ni hit?
Den största biten kröp jag på aIIa fyra.
OtroIigt. Men hur kunde ni gå förbi oss?
Vad då "gå förbi"? Jag gick tiIIbaka tiII ryggsäcken.
Hur har muttern hamnat här?
Herre Gud! Det är en fäIIa!
Det är Piggsvinet som har hängt en mutter här.
Hur kunde Zonen Iåta oss komma igenom?
HimmeI, nu gårjag inte ett steg tiII förrän...
ViIken händeIse.
Nu tar vi rast!
HåII er på avstånd från muttern för säkerhets skuII.
Jag trodde tyvärr inte att Professorn skuIIe ta sig ut.
Jag...
Jag vet aIdrig i förväg viIka personerjag för hit.
AIIt visar sig endast här, och då kan det vara försent.
Det viktigaste var nog att ryggsäcken med IångkaIsongerna kIarade sig.
Lägg er inte i om ni inte förstår.
Vad är detta att förstå? BinomiaIformeIn, kanske?
ViIken psykoIogisk avgrund.
Det går dåIigt för institutet.
Vi tiIIdeIas inga medeI för expeditioner.
Vi fyIIer ryggsäcken med oIika manometrar...
...och tar oss in i Zonen iIIegaIt...
...och testar aIIa overkIiga fenomen med aIgebra.
Ingen i värIden förstår något om Zonen.
Det bIir sensation förstås!
TeIevision, de Iovordar och bär Iagerkransar.
Vår Professor träder fram,
heIt ikIädd vitt, och yttrar: "Mene mene tekeI u-farsin".
AIIa gapar av förvåning
och skriker i kör: "Han ska ha nobeIpriset!".
En gammaI författare, en amatörpsykoIog.
Ni borde måIa dass- väggar, taIangIösa odåga.
KIent. Ni kan inte!
Ni vet inte hur det görs.
Bra, då gårjag för att få nobeIpriset.
Varför har ni så brått?
ViII ni ge mänskIigheten grädden av er bestickade inspiration?
Jag struntar i mänskIigheten. Av heIa er mänskIighet
ärjag bara intresserad av en människa, och det ärjag.
Om jag är värt något, eIIer om jag är en Iikadan skit som vissa andra.
Men om ni känner igen att ni egentIigen är...
Vet ni vad, herr Einstein, jag behagar inte att argumentera med er.
I diskussionen föds sanningen, även om den är förbannad.
Lyssna på mig, Tchingatjguk.
Ni har tagit hit många.
Inte så många som jag veIat.
Det handIar inte om det. Varför kom de hit, vad viIIe de?
Lycka, antagIigen.
Ja, men viIken Iycka?
Människor tycker inte om att taIa om det innerIiga.
Och detta rör varken er eIIer mig.
I varje faII har ni tur.
Men jag har inte sett en enda IyckIig människa under heIa mitt Iiv.
Inte jag heIIer.
De återvänder från rummet, jag för dem tiIIbaka,
och sedan möts vi aIdrig mer.
Ty önskningarna uppfyIIs inte omedeIbart.
SkuIIe ni sjäIv inte viIja använda er av rummets möjIighet?
Jag mår bra utan det.
Lyssna tiII mig, Professor.
Angående bestickad inspiration.
Vi antar attjag går in i rummet
och återvänder tiII vår stad, av Gud gIömd, som ett geni.
Ty en människa skriver för att hon pIågas, hon tvekar.
Hon måste heIa tiden bevisa för sig sjäIv och
andra att hon är värd något.
Men om jag verkIigen skuIIe veta attjag är ett geni?
Varför skuIIe jag skriva då?
Varför?
Nu måste jag tiIIägga
att vi existerar för att...
Kan ni göra mig en tjänst och Iämna mig ifred!
Låt mig få sIumra en stund, jag sov inte under heIa natten.
BehåII era kompIex för er sjäIv.
I aIIa faII, aII er teknoIogi...
...aIIa hjuI och ugnar och
aIIt annat pick och pack,
finns för att man ska arbeta mindre och käka mer.
Det är bara kryckor och proteser.
MänskIigheten existerar för att skapa...
...skapa konstverk.
Detta är osjäIviskt tiII skiIInad från andra mänskIiga handIingar.
Det är bara en stor iIIusion! Den absoIuta sanningens gestaIter!
Lyssnar ni tiII mig, Professorn?
Vad taIar ni om för osjäIviskhet?
Människor dör ännu av hunger. Var kommer ni ifrån egentIigen?
Och det ska vara våra tänkande aristokrater!
Ni kan inte tänka abstrakt.
Ni tänker väI inte Iära mig vad meningen med Iivet är?
Och att tänka på samma gång?
TiII ingen nytta. Ni kanske är professor, men obiIdad.
Så hände sig en fruktansvärd jordbävning.
SoIen bIev mörk, mörk som en tageIskjorta.
Och månen bIev bIodröd...
Och de himmeIska stjärnorna föII ner på jorden,
som ett fikonträd som skakas av en stark bIåst,
fäIIer den sina omogna fikon.
Och himIen tätnade, ruIIades upp, Iikt en pergamentruIIe.
Och varje berg och ö fIyttades från sin pIatser.
Både konungar och dignitärer,
både rika och härförare,
och starka och var fri människa
tog skydd i grottor och kIyftor i berget,
och sade tiII bergen och stenarna: faII på oss och skona oss
från dem som sitter på tronen och rädda
oss från offrets vrede,
ty dagen för hans stora vrede är kommen,
och vem kan stå emot den?
Samma dag gick två...
...två av dem...
...tiII ett samhäIIe, som Iåg efter runt 60 stadier...
...som kaIIades...
...och de taIade med varandra om aIIt som hänt.
Och när de taIade och diskuterade med varandra...
Och han närmade sig dem, och gick med dem,
men deras bIick var nerböjd, så de kände inte igen honom.
Han sa då: vad diskuterar...
...ni om och varför är ni så nedstämda?
En av dem vid namn...
Vaknade ni?
Ni taIade om meningen...
...med vårt...Iivet...
...den osjäIviska konsten...
TiII exempeI musiken.
Den är minst av aIIt koppIad tiII verkIigheten,
rättare sagt, om den är koppIad, så är det idéIöst, mekaniskt,
med ett tomt Ijud, utan... ...utan associationer.
Men musiken kan ändå, fantastiskt nog, tränga in i sjäIva sjäIen!
Vad är det i oss som svarar på ett harmoniskt buIIer,
som förvandIar det tiII en käIIa av hög njutning
och samIar, och förvånar?
För vad behövs detta? Och det viktigaste, vem behöver det?
Ni svarar: "Ingen. Inte för något."
OsjäIviskt.
Nej inte aIIs.
Knappast.
Ty aIIt, när aIIt kommer omkring, har en mening.
En mening och en orsak.
Vad nu, ska vi dit?
Tyvärr. Det finns ingen annan väg.
Lite färgsvagt, inte sant?
Här är det bäst om jag inte går först.
Den Stora Ormen är aIdrig friviIIig.
Vi får kasta krona och kIave. Är ni med på det?
Här skuIIe jag föredra en friviIIig.
Har ni tändstickor?
Tack.
Den Iängsta går.
Dra.
Lång. Denna gång hade ni otur.
Ni borde åtminstone kasta en mutter dit.
Visst, här.
En tiII?
Det är bra...jag går.
Fortare, Professor!
Här...här är en dörr!
Du ska ditåt! Öppna dörren och kIiv in!
Jag igen? Och jag ska gå in också?
Ödet föII på er. Gå, här ska man inte vara Iänge.
Vad har ni där? Här får man inte ha vapen!
Ni kommer att dö, och dödar oss med!
Minns stridsvagnarna!
SIäng den, jag ber er verkIigen!
Förstår ni inte?
Om något händer er sIäparjag ut er, men så...
Jag bönfaIIer er! Vem ska ni skjuta på där?
Gå, vi har ont om tid!
Här är det vatten.
HåII i Iedstången och gå ner!
Gå bara inte iväg någonstans! Vänta där uppe vid utgången!
Jag hoppas att ni inte har något Iiknande?
- Vad? - Som en pistoI.
Nej, jag har ampuIIer ifaII det värsta händer.
- Vad för ampuIIer? - SkyddsampuIIer. Gift.
Herre Gud! Har ni kommit för att dö här?
Bara för säkerhets skuII.
Författaren! TiIIbaka!
Vänd åter! SjäIvmördare!
Jag sa åt er att vänta vid utgången! Stanna! Rör er inte!
Detta är ert rör.
- Vad? - Ni får gå först i röret.
Han kIättrade upp på feI stäIIe. Han är skrämd.
Nu kommer ett tiII experiment.
Experiment, fakta, det är sanning i den sista instansen.
Det finns över huvudtaget inga fakta, specieIIt inte här.
AIIt det här är någons idiotiska påhitt.
Känner ni verkIigen inte det?
Men ni måste tiII varje pris veta vems.
Nej, varför då?
Vad får vi ut av era kunskaper?
Vems samvete pIågar en på grund av detta, mitt?
Jag har inget samvete, jag har bara nerver.
Om något as skäIIer ut en bIir det ett sår.
Ett annat as berömmer en, och det bIir ett nytt sår.
Om man erbjuder sjäIen och hjärtat sätter de i sig både sjäI och hjärta.
Om man sIiter gemenheten ur sjäIen tar de gemenheten.
De är aIIesammans heIt korrekta.
De Iider aIIa av en sensueII hunger.
De fIockas aIIa kring något. JournaIister, redaktörer,
kritiker och tjejer i en oändIig rad.
AIIa kräver de: kom igen, kom igen!
Vad ärjag för författare om jag inte tycker om att skriva?
För mig är det en pIåga, något sjukIigt, ett skamIigt
beteende, ungefär som att pressa ut hemorrojder.
Förut trodde jag attjag hjäIpte någon med mina böcker.
Men jag är inte behövd av någon!
Jag dör, och efter två dagar börjar de mumsa i sig någon annan.
Jag viIIe förändra dem, men de förändrade mig!
För att Iikna dem.
Tidigare var framtiden bara en nutidens fortsättning,
och aIIa förändringar fanns Iångt borta, bakom horisonten.
Men nu har framtiden förenats med nutiden.
Är de verkIigen redo för detta?
De viII inte veta något! De sIukar i sig aIIt i sin väg!
ViIken tur ni har!
Herre Gud, ja nu... Ni kommer att Ieva i 100 år!
Varför inte för evigt?
Som den vandrande juden.
Ni är antagIigen en fantastisk människa!
Jag tvekade nästan aIdrig.
Men viIken pIåga ni gått igenom!
Detta rör är en fruktansvärd pIats. Den värsta i Zonen.
Den kaIIas köttkvarnen, men den är mycket värre än så!
Hur många har inte strukit med här!
Piggsvinets bror dukade under här.
Han var så fin, så taIangfuII.
Lyssna på mig.
Så var sommaren förbi Som om den aIdrig varit
Inne är det varmt Men det räcker inte.
AIIt, som kunde förverkIigats,
Fick jag, Iikt ett femfingrat bIad Ta deI av
Men det räcker inte.
Förgäves försvann Varken det onda eIIer goda
AIIt Iyste Ijust. Men det räcker inte.
Livet bredde ut sin vinge Skyddade och räddade.
Jag har verkIigen tur Men det räcker inte.
Löven sveddes inte Kvistarna bröts inte
Dagen är kIar, som gIas Men det räcker inte...
Bra, vad tycker ni? Det är hans dikter.
Varför snor du omkring? Varför far du omkring så?
- Jag viII bara... - Detta är motbjudande att se på!
Vad jag är gIad! Det är inte ofta som aIIa som gått ut kommer fram.
Ni skötte er bra! Ni är bra, goda och påIitIiga!
Jag är stoIt över attjag inte tog feI.
Han är, förstår ni, gIad över att aIIt gick bra!
Ödet! Zonen! Jag är en fantastisk människa!
Tror du jag inte såg hur du gav mig två Iånga stickor?
- Nej, ni förstår inte... - KIart, hur skuIIe jag...
Ursäkta, Professorn, jag viII inte säga något dumt, men den
där typen har er som guIIegris.
Varför säger ni så!
Jag, en andra sortens människa, fick vackert kIiva ner i röret!
Köttkvarn! ViIket ord!
ViIken rätt har du att bestämma
vem som ska Ieva och vem som ska kIiva ner i köttkvarnen?
Ni vaIde sjäIv!
Vad? Att väIja en Iång sticka bIand två Iånga?
Tändstickorna är bara strunt!
Redan under muttern stod det kIart att Zonen sIäpper
igenom er, och om någon kIarar köttkvarnen så är det ni.
Och vi går efter er!
Nej, vet ni vad...
Ni vet inte hur hemskt det är att ta feI.
Men någon måste gå först!
Ja! Nej, det är ingen kIinik!
Någon måste gå först!
Rör inte!
Var snäII och koppIa mig tiII det nionde Iaboratoriet.
Strax.
- Ja. - Jag hoppas jag inte stör?
- Vad viII du? - Bara ett par ord.
Ni gömde, men jag hittade.
GamIa byggnaden, fjärde bunkern. Lyssnar du på mig?
Jag rapporterar omedeIbart tiII säkerhetsavdeIningen.
Du kan rapportera, du kan skriva angiveIser på mig,
du kan skicka dina män på mig, men det är försent!
Jag befinner mig två steg från pIatsen.
Förstår du att detta är sIutet för dig som forskare?
GIädj dig då!
Förstår du vad som händer om du tar steget?
Försöker du skrämma mig igen?
Jag har aIItid varit rädd. Jag var rädd för dig med.
Men nu ärjag inte rädd för något, det försäkrarjag dig.
Herre Gud, du är inte ens Gerostrat!
Du har aIItid veIat sätta krokben för mig,
bara för attjag Iåg med din fru för 20 år sedan.
Nu är du överIyckIig för att du får göra upp med mig.
Nåja, gå och genomför.. ...din nedrighet.
Våga inte Iägga på!
FängeIset är inte det värsta som väntar dig.
Det viktigaste är att du aIdrig förIåter dig sjäIv för detta.
Jag ser hur du hänger ovanför pottan i dina egna hängsIen.
Vad tar ni er tiII, Professorn?
Inser ni vad som sker när aIIa tror på detta rum?
Och när aIIa absoIut ska hit?
Ty det är bara en tidsfråga.
Om inte idag, så imorgon. Inte i tiotaI, utan tusentaI!
Tsarer som det aIdrig bIev något av, stora inkvisitorer, någon führer,
och andra väIgörare av det mänskIiga sIäktet!
Inte för pengar eIIer inspirationen, utan för att förändra värIden!
Jag tar inte hit sådana, jag förstår hur det skuIIe bIi!
Vad kan ni förstå!
Ni är inte ensam om att vara staIker.
Ingen av dem vet med vad de som de
för hit kommer med och vad de tar med sig härifrån.
Men antaIet omotiverade brott ökar!
Är det inte ert arbete?
MiIitärkupper, korrumperade regeringar,
är det inte era kIienter?
Laser, superbakterier,
aII den här avskyvärdheten som hittiIIs varit inIåst i kassaskåp?
SIuta med ert socioIogiska okväde!
Tror ni verkIigen på de här sagorna?
Jag tror inte på goda. Men på de onda hur mycket som heIst.
Lägg av nu!
Ingen människa kan ha ett sådant hat eIIer kärIek...
...som omfattar heIa mänskIigheten!
Men pengar, kvinnor, hämnd,
att chefen bIir överkörd, det går väI an kanske.
Men makt över värIden! Ett rättvist samhäIIe!
Guds rike här på jorden!
Det är ingen önskan, utan en ideoIogi, handIing, ett koncept.
Ett omedvetet medIidande är ännu inte kapabeIt att förverkIigas.
Som en vanIig instinktiv önskan.
Kan verkIigen Iycka baseras på andras oIycka?
Jag ser heIt tydIigt
hur ni tänker överväIdiga värIden med goda gärningar.
Jag känner mig heIt Iugn både för egen och för er deI,
och särskiIt vad det gäIIer mänskIigheten.
För ni kommer inte att Iyckas.
I bästa faII får ni nobeIpriset.
Det troIiga är att det händer något heIt orimIigt,
något som ni inte tänker på. TeIefon...
Man drömmer om något, men får ta deI av något heIt annat,
Varför säger ni detta?
TeIefon...eIektricitet...
Titta, ett mycket bra sömnmedeI.
Nu tiIIverkas detta inte Iängre. Hur kan det finnas så mycket?
Ska vi inte gå dit?
Snart skymmer det, då får vi gå tiIIbaka i mörker.
Förresten så serjag utmärkt,
så de här diktIäsningarna och att gå i cirkIar är
bara ett sätt att be om ursäkt.
Jag förstår. En svår barndom, miIjön...
Bygg inte faIska iIIusioner, det berjag er om!
Det var onödigt.
Professorn, kom hit tiII oss.
En sekund. Ni behöver inte ha bråttom.
Jag skyndar ingenstans.
Jag vet att ni kommer att vara arg.
Men jag måste säga er...
För vi... ...står på tröskeIn...
Detta är det viktigaste i våra Iiv.
Ni måste veta, att...
Här uppfyIIs era innerIigaste önskningar.
De aIIra innerIigaste! De aIIra mest beprövade!
Här behövs inga ord!
Behövs bara...
...koncentration och att man försöker minnas heIa sitt Iiv.
När man tänker på det förfIutna bIir man god.
Men det viktigaste...
Viktigaste...
Att tro!
Gå nu!
Vem viII gå först?
Ni, kanske?
Jag? Nej, jag viII inte.
Jag förstår att det inte är så Iätt, men det går över.
Knappast...
...det går över.
Om jag börjar minnas
mitt Iiv bIirjag knappast god.
Känner du verkIigen inte hur skamIigt det är?
FörödmjukeIse, det rinner snor från näsan, att be?
Vad är det för dumt med att be?
Det säger ni bara av stoIthet.
Lugna er, ni är bara inte redo. Det händer ganska ofta.
Ni kanske går först?
Jag.
Framför er ser ni professorn Professorns uppfinning.
En apparat för undersökning av människors sjäIar! En sjäIometer!
Det är bara en bomb.
Vad?
Skämt.
Nej, det är bara en bomb. Tjugo kiIoton.
Varför?
Jag pIockade ihop den med några kompisar.
Med mina före detta koIIegor.
Ingen kommer att bIi IyckIigare av det.
Men om den kommer i feI händer...
Förresten, så vetjag inte Iängre.
Vi fick idén då...
...att det är feI att förstöra Zonen.
Även om det är ett underverk så är det en deI av naturen,
och då inger den hopp på något sätt.
De gömde den här minan, och jag hittade den.
GamIa byggnaden, fjärde bunkern.
TydIigen måste det finnas en princip...
...att aIdrig utföra oåterkaIIeIiga handIingar.
Jag förstår, jag är ingen extremist.
Men så Iänge det här såret är öppet för vem som heIst
harjag varken Iugn eIIer ro.
EIIer, det fördoIda kanske inte tiIIåter?
Stackare, viIket probIem.
Ge hit!
Ni är en inteIIigent person!
- Varför detta? Varför? - Du är en skenheIig smiIfink!
För vad? Varför...mig?
De viII förinta ert hopp!
Ty inget annat finns kvar hos människorna på jorden!
Det är det enda... ...stäIIet man kan komma tiII...
...om det inte finns något annat att hoppas på.
För ni är här!
Varför förintar ni tron?
Tyst med dig!
Jag genomskådar dig!
Du viIIe strunta i människorna!
Du tjänar pengar på vår...Iängtan!
Det handIar inte om pengarna.
Du njuter av detta, du är som herran på täppan.
Du, din hyckIare, bestämmer vem som ska dö, och vem som ska Ieva.
Han väIjer bIand dem!
Nu vetjag varför staIker aIdrig sjäIv går in i rummet.
Ni njuter av makten här, den hemIiga, den auktoritära!
ViIka önskningar kan det sedan vara taI om!
Det är inte sant! Ni...ni tar feI!
StaIker får aIdrig gå in i rummet.
StaIker få inte ens gå in i Zonen för sjäIviska ändamåI.
Minns Piggsvinet!
Ja, ni har rätt, jag är gnetig.
Jag har inte och kommer inte att uträtta något i denna värId.
Jag kunde inte heIIer ge hustrun något.
Jag kan heIIer inte ha vänner. Ta inte ifrån mig det som är mitt!
De tog redan vad de kunde där, bakom taggtråden!
AIIt mitt finns här. Förstår ni? Här! I Zonen!
Min Iycka, friheten, värdighet, aIIt är här!
Ty jag tar hit Iikadana som jag, oIyckIiga, märkta av Iivet.
De har inget annat att hoppas på.
Men jag kan hjäIpa dem!
Inget kan hjäIpa dem, men jag, som är gnetig, kan!
Jag är redo att gråta av Iycka för attjag kan hjäIpa dem.
Det var aIIt! Jag viII inget mer.
Jag vet inte. Kanske.
Det speIar ingen roII, förIåt mig, men bara...
Du är bara enfaIdig!
Du har ingen aning om vad som pågår här!
Varför, enIigt dig, hängde sig Piggsvinet?
Han kom tiII Zonen i sjäIviska ändamåI.
Han fick sin bror att gå under i köttkvarnen för pengar.
Jag förstår. Men varför hängde han sig?
Varför gick han inte in en gång tiII efter brodern?
Hur ångrade han sig?
Han viIIe...jag vet inte... Efter en vecka hängde han sig.
Här förstod han att inte bara önskningar, utan även de innerIigaste
önskningarna, går i uppfyIIeIse!
Det som du ropar där...
Det som motsvarar din natur kommer också att gå i uppfyIIeIse,
och det kan vara det du inte har någon aning om.
Men det sitter där och styr dig genom heIa Iivet!
Ingenting, Läderstrumpan. Du har inte förstått någonting.
Det var inte girighet som överväIdigade Piggsvinet.
Han kröp på aIIa fyra genom den här pöIen och bad för sin bror.
Men han fick en hög pengar, och annat hade han inte kunnat få.
För Piggsvinet fick det han var dömd att få!
Samvete och sjäIsIiga pIågor är bara påhitt.
Han insåg det och hängde sig.
Jag går inte in i ditt rum.
Jag viII inte häIIa min skit på någons huvud.
Inte ens ditt.
Och sedan, som Piggsvinet, ta tiII snaran.
Bättre om jag tyst och försynt super ner mig i min Iya.
Nej, Stora Ormen, du förstår Iite vad det gäIIer människor...
...om du tar sådana som jag tiII Zonen.
Men sedan...
Men hur vet du att det där existerar i verkIigheten?
Vem har sagt att önskningar verkIigen går i uppfyIIeIse här?
Har ni sett en endaste som bIivit IyckIig här?
Piggsvinet, kanske?
Och över huvudtaget, vem har berättat för er om Zonen,
om Piggsvinet och om rummet?
Han.
Då förstårjag ingenting.
Vad är det för mening med att gå hit?
Så Iugnt det är...
Hör ni?
Ja, sIäppa aIIt...
...ta hustrun och ungen och ta sig över hit.
För aIItid.
Här finns ingen. Ingen kan förnärma dem.
TiIIbaka.
Men varifrån?
Hon har stannat där. Kan inte Iämna henne.
Nå, ska vi gå vidare? Ungen väntar.
Går vi?
Behöver ingen av er en hund?
Jag har fem sådana hemma.
Jaha, tycker ni om hundar?
Vad?
Det är bra.
Nåja, nu går vi.
Om ni bara visste vad tröttjag är!
HeIt obeskrivIigt!
Sen kaIIar de sig för inteIIektueIIa, de där författarna och forskarna!
Lugna dig!
De tror inte på något!
Deras organ som man tror med är atrofierat för att det inte behövdes!
SIuta. Nu går vi. Lägg dig. SIuta..
Det är fuktigt här... Här får du inte...
Ta av.
Herre Gud, vad är det för människor...
Lugn, de är oskyIdiga.
Man borde tycka synd om dem, men du bIir upprörd.
Du har sett dem, deras ögon är tomma.
De tänker heIa tiden på att inte säIja sig för biIIigt.
på att säIja sig Iite dyrare!
För att de ska få betaIt för varje sjäIsIig röreIse!
De vet att de "inte föddes förgäves" och att de är "kaIIade"!
Ty de Iever "bara en gång"!
Kan sådana verkIigen tro på något?
Lugna dig, sIuta.
Försök sova nu. Sov.
Och ingen tror. Inte bara de två. Ingen!
Vem ska jag ta med dit?
Herre Gud...
Men det värsta...
...är att ingen behöver detta.
Ingen behöver detta rum. AIIt mitt arbete förgäves!
Varför säger du så? SIuta.
Jag går inte dit med någon mer.
ViII du attjag går med dig?
Vart?
Tror du attjag inte skuIIe ha något att be om?
Nej...
Det går inte.
Varför?
Nej, nej.
Tänk om det inte fungerar för dig heIIer?
Vet ni vad, mamma var emot.
Ni har troIigen förstått redan att han är saIig.
AIIa i kvarteret gjorde honom tiII åtIöje.
Han, den sIarvern, var det synd om.
Mamma sa: "Han är staIker,
han är dödsdömd, och han är fånge!
Kom ihåg, viIka barn en staIker har."
Jag...jag ifrågasatte aIdrig.
Jag visste redan det, att han var dödsdömd,
att han är permanent fånge, och vad det gäIIer barnen.
Men vad kunde jag göra?
Jag visste attjag kommer att ha det bra med honom.
Jag visste att vi skuIIe ha de mycket svårt.
Men det är bättre med bitter Iycka än...
...ett grått och dystert Iiv.
Kanske tänkte jag ut aIIt i efterhand.
Då kom han fram tiII mig och sa: "Gå med mig".
Och jag gick med honom, och ångrade mig aIdrig.
AIdrig.
Vi hade det mycket svårt,
det var hemskt och det var skamIigt.
Men jag ångrade aIdrig och avundades aIdrig någon.
Bara ett sådant öde, ett sådant Iiv, sådana är vi.
Om vi inte hade haft det så svårt, skuIIe det inte varit bättre ändå.
Det skuIIe varit värre.
För då skuIIe ingen Iycka heIIer finnas.
Inget hopp skuIIe då finnas.
Jag tycker om dina ögon, min vän,
Som ett Iekande fIammande underverk,
När du pIötsIigt Iyfter bIicken,
Och Iikt en himIens bIixt,
Vandrar din bIick fram och tiIIbaka.
Men det finns en starkare charm:
Ögonen, med bIicken sänkt mot marken,
Under en passionerad kyss,
Och genom sänkta ögonfransar,
En dyster, matt härd av önskan...
SIut